Klenotnice!
Co s tím chceš dělat?
Nic.
Nic? Nech toho. Teda Sole...!
Raimundo, neber to zle.
Nepřinesla jsem ten kufr.
Aha, ne? A kde se tu vzal?
Když jsem přišla do domu tety Pauly...
Co?
Říkej si co chceš, nevěřím ti.
Vzala jsi u tety to, co mělo cenu,
když ještě ležela v domě... Že se nestydíš!
Raimundo, neodcházej tak!
Musíme koupit novou ledničku.
Proč sem nedáš tu ze skladu?
Nefunguje.
Ale motor jde.
Říkala jsem, že tam nikdo nesmí. Ani ty.
Viděla jsem, že je otevřený. Šla jsem pro kladivo.
Šel tam ještě někdo?
Nemyslím.
Mami, říkala jsi, že jsi se ho zbavila.
Nešlo to, Paulo.
Myslíš, že jsem ráda, že tam je?
Paulo! Pospěš, za půl hodiny začnou chodit lidi.
Paulo!
No ne, proč jsi ještě tady?
Nemám chuť slavit.
Ani já, ale máme práci.
No tak, nebuď líná.
Pojď, trochu Ti pomůžu.
Co ti je?
Nemůžu přestat myslet na to, že je ve skladu.
Tak se brzo zblázníš a já taky.
Mami, ty nevíš, jaké to je, zabít otce.
Paco nebyl tvůj otec.
Nelži mi.
Vím, že to děláš kvůli mně, ale nelži, prosím.
Nelžu ti.
Paco tě uznal za dceru,
ale nebyl tvůj biologický otec.
Takže říkal pravdu?
Ano. Ale to neomlouvá, co udělal.
Paulo, všechno ti vysvětlím, ale ne teď.
Teď se půjdeme upravit. Co nám pomůže, že zůstaneme tady?
Kdo byl můj otec?
Někdo z vesnice.
Znám ho?
Je mrtvý.
Paulo, všechno ti řeknu. Přísahám.
Beru tě za slovo.
- Dvě mojita! -Dvě mojita tady, dušičko!
Co chceš, holka? Taky mojito?
Ne, já už mám limonádu, je perfektní.
Potřebujeme další sklenice.
Dělám, co můžu.
Vidíš, jak to Paule sluší?
- Smůla! - Ah!
Tady máš.
Díky.
Je skvělé!
- Teda holka, je to úžasné! - Jo.
S tvým výstřihem a mými mojity vyděláme majlant.
Otevřeme i v noci, ať trochu rozveselíme
tohle hrozné místo.
Uvidíme, podle toho,
jak to půjde dnes. Tady, mojito.
Skloň se, ať tě nevidí.
Ráda bych viděla Raimundu a malou.
Přijdeme se na ně podívat jindy.
Je to tak složité!
To je ta restaurace?
Říkala, že to jde dobře, ale tohle!
Zaslouží si to.
Po tom, co vytrpěla...
Nechoď z auta. A sehni se, ať nejsi vidět!
Nikdo mě neuvidí!
(HUDBA)
Ale co tu děláš? To jsem ráda!
Přinesla jsem věci tety Pauly. Nevěděla jsem, že máš oslavu.
Filmaři tu mají dotočnou.
Teď jsem pro ně pár dní vařila.
Uložíme ten kufr. Proč jsi se obtěžovala?
Nikdy by mě nenapadlo
nechat si tetiny věci, aniž bych ti to řekla.
Vím. Omlouvám se za to, co jsem řekla,
ale znáš mě...hned vyjedu.
Ahoj, teto.
Ahoj.
Chceš něco?
Ne.
(HRAJE KYTARA)
Tatata, tatata...
(ZPÍVÁ)
Pamatuješ?
Já si to pamatuju!
Tak dlouho jsem tě neslyšela zpívat!
Já ji neslyšela ještě nikdy.
Opravdu?
Opravdu, mami, nikdy.
Tak mám zazpívat?
To víš že ano!
Jdu.
Nemůžu tomu uvěřit.
Kam mám jít?
Sem.
Ticho! Poslouchejte, bude se zpívat!
Dobrý večer.
Chci poděkovat štábu,
za to, že jste nám dali práci.
Moc děkuju, z celého srdce.
Už dlouho jsem nezpívala, moc dlouho,
ale dneska to zase zkusím.
(ZAČÍNÁ HUDBA)
Bojím se setkat
s tím, co se vrací z minulosti,
a poprat se se životem.
Tu písničku ji naučila babička
na ten konkurz dětských zpěváků.
Bojím se noci,
kdy se probudí vzpomínky,
zaplní mi sny,
jako poutník,
který dříve nebo později odejde.
A když zapomenu, že všechno zničil,
zničil mé iluze,
uchovám si v srdci,
malou naději na štěstí.
Vrátit se
s povadlou tváří.
Čas mi jako mráz
postříbřil spánky.
Ucítit
ten závan života,
Žít
kde dvacet let nic nebylo,
horoucí pohled,
mezi přízraky tě najít a poznat.
s vytrvalou duší,
sladkou vzpomínkou,
pro kterou pláču.
(POTLESK)
Autos Amigo. Ano?
Dobrý den. Volám na inzerát...
Potřebuju půjčit dodávku. Na stěhování.
Jak velkou a na jak dlouho?
Nějakou obyčejou, levnou, jenom na den.
Ano?
Můžu mluvit s paní Raimundou?
To jsem já.
Pan Emilio mi dal Váš telefon, že mi ukážete restauraci.
Chtěl bych to vidět. Jsem Carlos.
Tedy...
Ještě že jste nejdřív zavolal, protože...
Přenechal ji své sousedce.
Ale pan Emilio mi nic neřekl.
Jistě, asi má svou strategii.
Můžu mluvit s tou paní, které to prodal?
Je mi líto, není tady.
Ale zavolejte panu Emiliovi, vysvětlí to.
Ano, ovšem. Díky.
Nashledanou.
Ano, prosím?
Emilio, tady Raimunda.
Rád tě slyším! Byl už tam ten zájemce?
Ano, ale nezdál se mi. Podle mě je za tím něco jiného.
A co jiného?
Možná drogy nebo bordel, nevím.
Prostě na mě neudělal ani trochu dobrý dojem, no.
Jak tě mohlo tohle napadnout, ženská?
Emilio, už jsem ti chtěla volat,
snad mě pochopíš.
Vím, že se to nedělá, ale...
Převzala jsem tvou restauraci.
Ty? Jak to myslíš?
Dej mi pět minut na vysvětlení.
Zklamala jsi mě, Raimundo, moc.
Ano.
Zneužila jsi mé důvěry.
Nemám omluvu, ale když se objevil filmový štáb,
byla jsem zoufalá. A když nás Paco opustil...
Co? Paco tě nechal?
Ano. Pohádali jsme se...
Odešel a asi už se nevrátí.
Ten den, kdy jsi odjel do Barcelony.
A jak se ti vede?
Já? Sebralo mě to, to víš. Jsem pořád jako na jehlách.
Dobře, tak to nějak uděláme.
Řekni co ti dlužím za nájem
a já to za pár dní pošlu.
(MOBIL)
Ano?
Raimundo?
Ano, kdo je tam?
Agustina. Jsem v Madridu a chtěla bych tě vidět.
Agustino, to asi nepůjde. Mám toho moc.
A zítra?
Taky ne. Tento týden je to hrůza.
To neříkej. Jsem v nemocnici.
Co ti je?
Mám rakovinu. Včera mi to řekli.
Musím tě vidět.
Řekni, ve které nemocnici, já přijedu.
Ústřední nemocnice.
Bůh ti to oplatí, Raimundo.
Díky.
Jdi nahoru, spěchám. Dej to tetě.
(ZVONEK)
Ahoj, teto.
Co tu děláš?
Sole!
Co tam tvá matka křičí?
Sole, ukaž se!
Co?
Nechej si Paulu!
Raimundo, pracuju.
Musím do nemocnice. Agustina má rakovinu.
To je hrůza! Chuděra!
Dala jsem malé tašku tety Pauly, nechej si ji.
Půjdu taky něco koupit, vrátím se, jak to půjde.
Pozdravuj Agustinu. Řekni, že za ní přijdu.
Ano, jistě.
Můžu už dál, teto?
Jak je, zlato?
Otevřeli mě a zase zavřeli.
Věděla jsem, že to bude zlé.
Neztrácej naději, holka!
Krásné květiny!
Neměla jsi utrácet. Polož je tam.
Raimundo,
chci tě o něco požádat.
Cokoliv, Agustino.
Zavři dveře.
Vezmi si židli.
Budu tu už jen krátce,
ale nechci zemřít, když nevím, co je s mou matkou.
A co mám dělat já?
Můžeš mi říct, jestli žije nebo ne.
A jak to mám vědět?
Zeptej se své matky.
Mé matky? Ale ta je mrtvá, Agustino.
Ano. Ale zjevovala se tetě Paule,
a starala se o ni do smrti. To ví všichni ve vsi.
Zeptej se jí.
Jen tohle chci.
Agustino, chceš nemožné.
Ty jsi ji také viděla? Na vlastní oči?
Ne.
Když jsi ji neviděla ty, která bydlíš naproti...
Myslím, že se mi vyhýbá.
Ale slyšela jsem ji mnohokrát, jak mluví s tetou.
Podívej, jestli mi něco řekne, určitě ti to povím.
Ale asi to nebude lehké.
Dlužíš mi to, Raimundo.
Tuhle jednu laskavost.
Nechám tě tu, mám moc věcí na práci.
Má sestra s tebou chce mluvit, přijede.
Jindy, teď toho mám moc.
Chce ti nabídnout něco v televizi.
Jak víš, spolupracovala na "Kdekoli jsi...".
Chtěla tě překvapit, vzpomněla si na tebe,
když jste od dětství kamarádky, byly jste na konkurzu,
dělá teď tři nebo čtyři programy
s rozhovory, hudbou a písničkami.
"Včera, dneska, navždy."
Řekni sestře, že nemám ráda televizi.
Já taky ne. Řeknu jí to. Nezapomeň, o co jsem žádala!
Ano, ano.
Je vidět, že Rusové mají rádi televizi!
Ani tomu nerozumí, ale je jako zhypnotizovaná.
To je s televizí hrozné, že?
Já když si sednu k televizi, nemůžu se odtrhnout.
Už jsem vždycky přesezená, ale nemůžu se zvednout.
Pro mě je to jako droga.
Večer toho musím nechat, pak nespím.
Nebo spím špatně.
Jasně, když ti to nedělá dobře..
Líbí se ti ty panenky?
No nevím, jsou jako z hororu.
Je starožitná.
Tvá matka si s nimi hrávala, když tě čekala.
Proč nebydlela s tebou?
Neměli jsme peníze.
Tvůj děda odešel pracovat do Venezuely,
a nechal tu mě a Sole
a tvá matka chtěla žít u tety Pauly.
Co ti vyprávěla?
Nic, nerada o té době mluví.
Vede se vám dobře?
Teď už líp.
Ale někdy to je těžké, babičko.
Je silná.
Jak jsi s ní vycházela?
Byla pro mě pořád má holčička,
ale když přišla do puberty,
z nějakého důvodu
se mi odcizila...
Až jsem ji ztratila úplně.
Tvá matka mě nemá ráda.
Je hrozné, když dcera nemiluje svou matku.
Proto teď, když jste zůstaly samy,
musíš ji mít moc ráda
a dát jí to najevo.
Proč se zjevuješ, babičko?
Protože jsem se cítila sama.
Dobré odpoledne.
Dobrý den.
Dáte mi osm metrů provazu?
A lepicí pásku.
Kolik?
Čtyři nebo pět rolí.
Dobře.
Tady je pět...
Jedna,
dvě...
Ah, a motyku a lopatu.
Dobře.
Sole, nashledanou.
Díky.
(KŘIČÍ) Jak se máš, Raimundo?
Jsem otrávená.
A Agustina?
Bláznivá koza.
Ahoj, mami!
Co je to s tebou?
Nic.
No tak, zlatíčko, podej mi sklenku vody...
Vadilo by, kdyby tu zůstala přes noc?
Ne, ale kam ji uložím?
Do pokoje, ne?
Paco přijel. Chce si promluvit.
Chci s ním být sama.
Dobře.
Dneska tě nechám přespat tady.
Dobře, jdu. Čeká mě nepříjemná noc.
Ahoj!
Ahoj! Copak?
Potřebuju dnes v noci laskavost.
V noci? Nepočká to do rána?
Ne. Ale zaplatím ti, jako každý klient.
Ne, zlato, tobě dám slevu.
Teda...nevěděla jsem, že jsi na holky.
O to mi nejde!
Ne? Tak když nejde o tohle, tak teda o co?
Cestou ti to vysvětlím.
Potřebuju naložit ledničku do dodávky.
A někde ji vyložit.
Samy dvě nemůžeme!
Ne, to se ví, řeknu ještě dalším.
Obleč si něco pohodlného. Počkám na terase.
Co jako?
Něco co nevypadá, že každou chvíli praskne.
Počkejte, počkejte chvilku.
- To půjde. - Ne, nepůjde.
Zvládneme to, to půjde.
Teď to musíme zvednout.
Jdeme! Raz, dva, tři!
Jdeme, na tři. Raz, dva, tři!
Už je tam.
Málem jsem si cvrkla!
Ne, v pořádku.
Jdeme.
Kam jedeme?
K řece Júcar.
A to je daleko?
Asi 180 km.
180 km? Dojet tam a vrátit se zabere celou noc!
Řekla jsem ti, že ti zaplatím.
Jen za doprovod?
Za to, že se mnou pojedeš, vykopeme díru,
dáme tam ledničku a nebudeš se ptát.
Podívej, zlato, cením si tvé důvěry,
ale můj život je už tak dost složitý!
Nemám práci, doklady, přežívám na ulici.
Zlato, já se musím ptát!
Dobře, prostě ti zaplatím, řekni kolik.
Ne, o placení nejde.
Dobře, tak...
Dej mi noční.
Jaké noční?
Noční v baru. Na měsíc.
Co vydělám na koktejlech, je moje. A ty kupuješ láhve.
Dohodnuto. Ale ani slovo, rozumíš?
Jaká pomoc! Teď jsem tvůj komplic.
Jestli tě to uklidní, nikoho jsem nezabila.
Ne, nic mi neříkej.
To ani nechci.
Počkej, přestaň. Dost,dost, dost. Dej mi to.
Zaber...
Pane Bože!
Už nemůžu, jsem mrtvá.
Odpočiň si trochu, zaházím to.
Co tu děláš, Agustino?
Můžeme si promluvit?
Mám moc práce.
Pojď sem.
Jak jsi na tom?
Stejně. A ty, zjistila jsi něco?
O čem?
Jak jsem tě žádala.
Nevěděla jsem, že to myslíš vážně.
Nezajímá tě, jak mi je?
Raimundo...
Měj pochopení.
Pomůžu ti s čím budeš chtít, ale nechtěj nemožné.
Chci jen vědět, jestli žije nebo ne!
Agustino, já chápu, že vítr a rakovina
dělají zmatek v hlavě,
ale nemáš právo nám tak komplikovat život,
máme toho samy dost!
Toho dne, kdy tvůj otec uhořel,
má matka zmizela z vesnice.
Tobě to nepřijde vůbec podezřelé?
Ne, je to jen náhoda.
Tvoje matka odešla...
A nebylo to poprvé, kdy zmizela.
Vychovala tě babička, protože tvá matka byla pořád pryč!
Neříkej nesmysly!
Má matka ráno odešla,
aby se sešla s tvým otcem v chatce.
To je lež. Nikdo je neviděl.
Jistě, postarali se, aby je nikdo neviděl.
Raimundo,
má matka měla poměr s tvým otcem.
Proč to říkáš?!
Moje matka otce milovala! Nikdy by to nedovolila!
Proto odešla k tetě Paule!
Šla k ní bydlet, protože na tom teta byla zle.
Ale otce neopustila. Dělila se mezi oba domy.
Nevíš to, nebyla jsi tam.
A taky jsi s matkou neměla roky kontakt.
Trápila se, že zrovna jí se tohle stalo.
Slyšela jsem toho hodně.
Jednou jsem slyšela, jak se naše matky bavily.
A tvá matka mojí řekla, že co dala mému otci, ji nezajímá.
A že na tom nic netratí,
protože tvůj otec ubližuje ženám, které miluje.
Co chceš dokázat, Agustino?
Že smrt tvého otce
a zmizení mé matky spolu souvisí.
A proč jsi to neřekla policii?
Protože policie se moc ptá.
A naše špinavé prádlo si vypereme samy.
Proto chci také do televize, podívat se na sestru.
Ale tohle si musíme vypořádat mezi sebou.
Agustino, musím pracovat.
Přemýšlej o tom.
A co Paco?
Dobrý.
Moc dobrý.
Nezavoláme tetě, že přijdeme?
Nehne se z domu.
Měly bychom dát vědět.
Proč?
Nemělo by se chodit na návštěvu bez ohlášení,
i když je to sestra.
Jak jsi na to přišla?
To je otázka výchovy, mami.
Dobře, takže vám dělám asi ostudu.
Ty jsi hrozná!
Co neseš, Raimundo?
Jídlo pro nás tři.
Byla jsem s ním zavřená v domě celé léto, už jsem z toho nervózní.
(KŘIČÍ) Proč se obtěžuješ, Raimundo?
Proč tak křičíš? Jsi čím dál víc hluchá.
Ano, jsem hluchá!
Jak stěna. Uděláme si chvilku a ostříháš mě.
Proč jsi nezavolala? Mám zákaznici.
(ZÁKAZNICE MLUVÍ DÁL)
Nespěchej, mám čas. Musíme si promluvit.
O čem?
O domě tety Pauly.
Můžu si pustit televizi?
Ano, pusť.
Musíme se rozhodnout, co dál, uspořádat papíry.
Babičko, kde jsi?
Jsem tady.
Potichu, je tu máma.
Slyšela jsem ji.
Sole, a ta Ruska?
Jaká Ruska?
Má pomocnice.
Vyprávěla jsem jí, jak Borju zase vyhodili.
Propíchal kola knězi, co je učí náboženství.
Vykládala jsem jí to a nechala mě tam,
bez vysvětlení.
Musela odejít.
Neodešla, utekla.
Dodělám to, holka.
Trpí klaustrofobií
a občas potřebuje vyběhnout na ulici.
Jaká pomoc...platíš jí?
Ne, je to za bydlení.
Jí a spí tady, dala jsem jí máminy šaty.
Nelíbí se mi, že jsi's sem vzala někoho, koho neznáš.
Ale ona je moc šikovná a lidé si ji chválí.
Milá Ruska, žije si tu jako královna.
A Paco? Jak to v noci proběhlo?
Špatně. Přišel si pro své věci.
Myslím, že někoho má, ale nezajímá mě to.
Proč jsi mi neřekla o té Rusce?
Zapomněla jsem, nevím.
(POTLESK V TELEVIZI)
Ale ne, to je Agustina!
Krásný den, Agustino.
Od vaší sestry víme, že vás matka vychovávala sama, ano?
Dobrý den.
Ano...matka byla hippie.
(OBECENSTVO SE SMĚJE)
To je Agustina!
A nikdy se nevdala.
Ne, byla pro volnou lásku.
Vaše matka měla přítelkyni,
která zemřela ten den, kdy vaše matka zmizela, že?
Ano.
Jak zemřela?
Uhořela.
U nás ve vsi je hodně požárů,
kvůli větru.
Vesnice Agustiny je
v krásné oblasti Alcanfor de las lnfantas.
Vesnice, kde podle statistik
je největší počet psychicky nemocných.
Agustino, myslíte, že vaše matka taky nebyla v pořádku?
Ne, ne, ne, ne.
Matka, když jí bylo zle,
protože byla hippie, odešla z vesnice...
Jednou odešla a nevrátila se.
Ano, jsou to skoro čtyři roky.
A její přítelkyně? Zajímá nás ta přítelkyně, co zemřela
v ten stejný den. Povídejte.
O ní?
Ano, řekněte o té ženě, co uhořela.
Jsou zvěsti...
Těm nevěřím.
Něco vím od naší redaktorky.
Že ta žena a její manžel
souvisí se zmizením vaší matky. Ano nebo ne, Agustino?
O tom...
O tom nechci mluvit.
Jsou to jen má podezření.
Ale proto jste sem přišla,
mluvit o té ženě a vaší matce, ne?
Ano, ale ne takto.
Co je vám? Jste nervózní.
Chci vysvětlit, že Agustina přišla také
aby nám řekla o své nemoci,
smrtelné nemoci. Je to tak?
Agustina má rakovinu.
Ajajajaj!
Máte rakovinu, Agustino?
Ale nebuďte nervózní, jste mezi přáteli.
Trochu aplausu pro Agustinu.
Agustina má přání.
Jít na kliniku Houstonu.
Ale aby šla do Houstonu, musí mluvit jasně.
Připomínám, že jste s tím souhlasila.
Agustino!
(HLUK)
Agustino!
Agustina za mnou přišla do restaurace.
Ano?
Ptala se, jestli se nám zjevuje máma.
Chtěla, abych se jí zeptala na její matku.
Taky mi řekla, že když zmizela,
její matka měla poměr s otcem.
Ty o tom něco víš?
Ne.
Dobře, řekla mi to máma, když...
Když co?
Když se tady objevila.
Sole, podívej se na mě.
Je toho víc, co bych měla vědět, ale nevím?
Našlo by se.
Ale když ti to řeknu,
rozčílíš se a nebudeš mi věřit.
Nerozčílím se a budu ti věřit, slibuju.
Máma se ukazuje stále.
Komu?
Sedni si.
Byla u tety Pauly, dokud nezemřela.
Zavolala Agustinu a otevřela dveře,
aby našla mrtvou tetu.
Ona vzala tetiny úspory
a zaplatila pohřeb.
Řekne to všechno, babičko?
Ano.
Kdo ti to všechno řekl, Agustina?
Vidíš, že mi nevěříš.
Sole, Agustina je blázen!
Když jsme naposledy byly u tety
ty sama jsi říkala, že není možné,
že teta může tak žít, s takovou hlavou a napůl slepá.
Nepamatuješ?
Ano, ale co tím chceš říct?
Že teta nebyla sama.
Kdo udělal ty preclíky
a dal nám jich dvě dózy, jednu pro tebe a jednu pro mě?
Kdo odnesl panenky a tetiny věci,
než to sousedky pobraly?
Už chápeš?
Viděla jsi ji?
Ano.
Není to náhodou ta...
Ruska?
Ano.
A kde je?
Tamhle.
Mami.
Ale co tu děláš?
Nejsi mrtvá?
Jsem tu, abych se ti omluvila.
Nic jsem nevěděla, holčičko.
Ani mě to nenapadlo.
(PLÁČE) Jdeme, Paulo.
Raimundo!
Holčičko!
Je to ještě horší.
Když mě viděla,
neodeženeš mě, že ne?
Ne.
Opravdu jsi přišla ji požádat o odpuštění?
A abych byla s tebou.
Vysvětlíš mi někdy, co se stalo?
Ano... a jednou mě snad pochopí, Sole,
a odpustí mi.
Mami...
Tady máš.
Musím s ní mluvit.
Proč se nevrátíme?
Teď?
Jistě.
Jdeme.
Tolik jsem o tom snila!
Já taky.
Nevím, kde začít.
Nejsi duch, že ne? Nejsi mrtvá.
Ne, holčičko, ne.
To se mi ulevilo.
Ale kdybych byla mrtvá,
vrátila bych se poprosit o odpuštění,
že jsem nezjistila, co se stalo.
Byla jsem slepá.
Zjistila jsem to v den požáru.
Je pravda, že jsi opustila otce?
Ano.
Nesnesla jsem ty zálety.
V den požáru
jsi mluvila s tetou.
Jako vždy, nenapadlo tě ptát se na mě,
a to mě štvalo, řekla jsem tetě, že jsi nevděčná.
A když jsem začala nadávat,
teta
přišla a bránila tě.
A řekla mi všechno.
Že tě tvůj otec zneužíval,
že jsi otěhotněla...
a že Paula
je tvá dcera...
i tvá sestra.
Nemohla jsem uvěřit.
Jak se mohla stát taková hrůza před mýma očima,
bez toho, že bych to zjistila?!
Tehdy jsem to pochopila.
Pochopila jsem tvé mlčení
a odstup.
Že tvůj otec odešel pracovat do Venezuely,
neschopný se vyrovnat s tím, co udělal.
Pochopila,
že po svatbě s Pacem
jsi odešla do Madridu
a nedala nám o sobě vědět.
Nenáviděla jsem tě, protože jsi s tím nic neudělala, mami.
A měla jsi důvod, holčičko.
Když mi to řekla,
nevíš, jak mi bylo!
Šla jsem do chatky, abych mu vyškrábala oči.
A našla jsem ho, jak spí s matkou Agustiny.
Do háje s nimi!
Oni mě neviděli.
Zapálila jsem chatu.
Byl vítr
a za chvilku plameny všechno pohltily.
Neměli ani čas se vzbudit.
Ten popel, který pohřbili v tvém hrobě,
byl matky Agustiny?
Ano.
Potom
jsem chodila několik dní po kraji.
Schovávala se
jako zvíře.
Chtěla jsem se nahlásit,
ale ještě
jsem chtěla vidět Paulu.
A ona na tom byla tak špatně...
Když mě viděla,
ani trochu se nedivila.
Přišla jsem z minulosti, kde ona žila,
a přijala mě, hned jak jsem prošla dveřmi.
Ztratila už i ten zbytek rozumu, co měla.
Nechtěla jsem ji nechat samotnou,
chtěla jsem se o ni postarat,
než zemře.
Mami, ve vesnici si myslí, že jsi duch.
Je dobře, že jsou lidé tak pověrčiví.
Pro mě je lepší nechat to tak,
než říct pravdu.
Myslela jsem, že mě zavřou,
nechápu, že nikdy nic nezjistili
a neodsoudili mě.
Celou tu dobu.
Přísahám, bylo to jako očistec.
Prostě hrůza.
Brzo budeme ve vesnici.
Neměly bychom se ukázat ve dne.
Proč se nepodíváme k řece? Tak dlouho jsem tam nebyla...
Není taková jako dřív, mami. Je sucho.
A jak to víš?
Protože sleduju, co se děje, Sole, ne jako ty.
Tady jsme často zastavovaly na svačinu. Pravda, Raimundo?
Ano.
Ano, dřív tu bývalo víc vody.
Já říkala, že je sucho.
Sníme si něco?
Já ne.
Já si dám preclík.
Tak já taky.
To bylo oblíbené místo tvého otce.
Paca?
Ano.
To bylo jediné, co postrádal.
Řeka.
Pěkné místo pro odpočinek.
Pojďte, nikdo tu není.
Kdyby žila Paula
a viděla nás
takhle pohromadě...
Ta by měla radost!
Poslouchej, měla jsi vždycky taková prsa?
Ano, mami, měla.
Aha...pamatuju si Tě s menšími.
Nedělala jsi s nimi něco, že ne?
Co jsem měla dělat? Co myslíš!
No jo, no jo.
Babi, ty jezdíš na rotopedu?
Ano, každý den půl hodiny.
Je to dobré na tlak a na srdce.
A co řekla teta Paula, když tě viděla?
Mohla se smíchy přetrhnout.
(KLEPÁNÍ NA DVEŘE)
Ahoj později.
To je Paula!
Sole, nezačínej.
Jdu se podívat, kdo to je.
Ukliď talíř a máminu deku.
Kdo je to?
Agustina.
Večeříme, zrovna jsme přijely.
Promiňte, že obtěžuju.
Pojď, nestůj tady.
Díky.
Dobrý večer.
Posaď se.
Díky.
Jdu poprosit za odpuštění za tu televizi.
Neměla jsi tam chodit, Agustino. Špatný nápad.
Vím.
Není to omluva,
ale nabídli mi, že mě pošlou do Houstonu,,
kde, jak víte, tohle léčí,
ale nemám na to sílu.
Chci zemřít ve svém domě, v klidu...
A chtěla jsem vás vidět.
Mami, jdu nahoru, ano?
Ano, ano, jistě.
Chceš večeři?
Ne, ne, díky.
Slyšela jsem, že prodáváte dům.
Chtěly jsme, ale teď...
Je tu tolik vzpomínek...
Dobře, tak já půjdu.
Počkej, kam spěcháš?
Musím jít cvičit a píchnout si injekci.
V Madridu mě to naučili,
ale moc mi to nejde.
Tvoje sestra je bezohledná, že tě nechá samotnou.
Nemluv mi o ní.
Protože jsem v televizi neřekla, co chtěli,
nemluví se mnou.
Zlobí se na mě. Ale já na ni mnohem víc.
Máš důvod.
Žárlí na mě!
Vy se tak shodnete...
Dobře, dám ti injekci.
lreno!
Tak ráda tě vidím!
Tady mě máš.
Pohřbili místo mě tvou mámu...
A já vím, jak moc jsi sama.
Moc.
Dokud aspoň byla Paula...
Budu se o tebe starat.
Nejsou otevřené dveře?
Neboj se, zavřela jsem.
Vzala jsi si léky?
Ne, jsem moc unavená, zítra.
Budeš mít bolesti.
Máš léky a všechno pro injekci?
Ano, koupila jsem to v Madridu.
V této posteli jsem se narodila.
Spávala tu matka.
A v téhle posteli jsem se starala o tetu Paulu.
Ano, vím, Agustino.
A jsem ti moc vděčná.
Musíme si promluvit, lreno.
Co budeš chtít,
ale nikomu neříkej, že jsem zpátky.
Ne, nedělej si starosti.
Díky, že jsi o mně nemluvila v televizi.
To je naše věc.
Jistě,
pro nikoho jiného to není důležité.
Mami, to jsem já, otevři!
Raimundo! Co tu děláš? Pojď.
Chyběla jsi mi.
Zůstaneš tu?
Ano. Do konce.
Agustina je na tom zle.
Po tom, co jsem udělala její matce,
aspoň se o ni postarám, než zemře.
Ano. Mami, musím ti toho tolik říct.
Neřekla jsem ti o Pacovi. Vůbec nic.
Přála bych si, aby jsi mi řekla všechno, ale ne teď.
Uvidíme se každý den. Popovídáme si o všem.
Ano.
Potřebuju tě, mami.
Nevím, jak jsem mohla žít všechny ty roky bez tebe.
To mi neříkej, Raimundo,
to mě rozpláče.
A duchové nepláčou.